Unionen+mellom+Norge+og+Sverige

To selvstendige stater med én felles sjef Unionen mellom [|Norge] og [|Sverige] varte fra år 1814 til 1905. Både Norge og Sverige var selvstendige stater, men var i en [|personalunion] der de begge hadde én og samme regjerende sjef. Frem til 1814 var Norge i union med [|Danmark], men [|Danmark-Norge] tapte [|Napoleonskrigene]. Derfor lovte [|Storbritannia], [|Russland,], [|Østerrike] og [|Preussen] (stormaktene) at Norge skulle bli sendt over til Sverige ettersom de ble med i Napoleonskrigen, og for å erstatte Norge med [|Finland], som de hadde mistet. Norge og Sverige hadde også tidligere vært i union sammen, en gang var på 1300-tallet og den andre var kortvarig, nemlig fra 1449 til 1450. Sverige var nødt til å gå til krig for å få Norge til å bli med i unionen, for det var det som var bestemt i [|Kiel-traktaten]. Sverige var i flertall, og Norge var nødt til å forhandle. De gikk inn i unionen hvis de fikk være med Sverige, ikke etter Kiel-traktaten. De ville være i personalunion, noe som sikret landet likestilling.

Norges og Sveriges siste unionskonge, [|Oscar II]I.